![]() |
Suntem exact la frontiera Chilenà, o sutà bunà de kilometri de-a lungul ei pe un drum "folcloric" - nisip, pietre, râuri de traversat pentru a vedea "las tumbas coloradas", morminte aymara de mai bine de 500 de ani. Constructii din adobe pictate în stare extrem de bunà... |
![]() |
Se pare cà avem obigatia de a lua un ghid în satul Macaya, un ghid, devenit doi în cele din urmà. Trecem si de un baraj al armatei. Nu vor mai privi niciodatà o "chestie" cu patru roti ca înainte de a ne vedea...Dupà o luuungà parlamentare reusim sà trecem de baraj cu cele douà bidoane de motorinà de rezervà care taaare le fàceau cu ochiul. regiunea este absolut superbà, iar mormintele înduiosàtoare. Extrem de joase când e vorba de morminte pentru copii, taliile variazà în functie de vârstà si importanta persoanei. |
![]() |
Din nefericire în interior, curàtenia a fost fàcutà de multà vreme de hotii de cimitire...ca mai în toatà America Latinà... |
![]() |
La întoarcere înnoptàm pe malul lagunei Macaya, unde o puzderie de Flamingo ne vor organiza un incredibil spectacol matinal. Noaptea, una din furtunile memorabile a càlàtoriei noastre ne va face sà ne îndoim în mod sever de stabilitatea càsutei noastre mobile. La câteva rafale nocturne, cu Marilena ne uitàm unul la altul încurajându-ne reciproc din priviri de genul - Nu, nu se poate ràsturna...eu mà lansez în ceva calcule savante legate de priza la vânt, suprafata lateralà a camperului, înàltimea centrului de greutate...concluzia - ar trebui sà tinà. Bun, de obicei, il punem ca un vapor, cu "nasul" în vânt dar vânturile puternice întorc uneori gazele arse înapoi si nu este lucrul cel mai sànàtos...Noaptea temperatura scade la minus cinci grade (suntem încà departe de recordul càlàtoriei de minus doisprezece la Sajama) dar suficient cât sà înghete apa sàratà a lagunei, rezervorul de motorinà si ...picioarele flamingilor în lac. Dimineata îmi iau inima în dinti si trepiedul în mânà pentru a îngheta bocnà fàcând poze...imediat mama trezeste tot poporul pentru a asista la tàràboiul matinal a famingilor. 4100m, flamingi roz, ce minunàtie... |
![]() |
Dupà scoalà, ne lansàm într-o plimbare pe malul albit al lagunei, memorabil moment, si în orice caz acum cà avem experienta temperaturilor si a motorinei fàrà aditivi de iarnà, înainte de ora 10 - 11 orice încercare de a aprinde motorul este ridicolà... |
![]() |
Imaginile de sus, doar asa, cât sà nu credeti cà totul este usor...In plus, bun, de acord, rusine mie, schimb pentru prima datà în viata mea o roatà...si realizez cà pentru o asemenea aventurà, cutia cu scule (mà rog, o manierà de a spune, cà nici nu avem cutie) este putin cam relativà. Un cleste papagal (mic - si pe care nici nu-l mai gàsim), un ciocan (cu capul din cauciuc, sà nu se loveascà copiii) si o surubelnità de buzunar cu capetele intervertibile, hai ca sà mai lungim lista sà punem si cutter-ul...Mda. Dar, Liviu, nu ne-ai spus tu cà nu o sà avem nici o problemà? Si pe urmà, nu încercàm noi de la început sà provocàm evenimentele pozitive printr-o gândire pozitivà? Probabil cà am avut un scurt moment de odihnà a concentràrii...Toate astea pentru a realiza cà cheia tubularà pentru roatà este prea scurtà din fabricà, nu depàseste limita caroseriei pentru a avea bratul de fortà necesar. Maurizzio, când ne vedem, trebuie sà-mi explici câteva din secretele logicii italiene... Cu un cauciuc nou cu un centimetru mai înalt ca celelalte care s-au tocit (totusi, 58000 km la activ...) ajungem la Ciudad de Piedras, un loc cu un puternic parfum de Utah...Minunate amintiri... |
![]() |
Cu adevàrat Utah, dar la poalele unui deal terasat de Incasi, minunatà dupà amiazà de sâmbàtà... |
![]() |
Potosi...probabil cà nu ati auzit niciodatà de acest oras, nici noi înainte de a organiza càlàtoria...Si este bizar... O jumàtate de zi în infern... O micà specificatie, nu am nevoie de descàrcàri de adrenalinà, nu sar cu elasticul in vid, nu mà uit cu invidie la cei care sar de pe poduri, mi se face ràu la doi metri pe o scarà, revendic o oarecare senzatie claustrofobà, pe scurt, nu simt nevoia de a avea inima cât un purice pentru a exista, dar atât mie cât si lui Marilena, ne face plàcere sà descoperim lumea, diversele culturi. Singur, càci nu este un loc pentru copii, am simtit nevoia sà înteleg ce a însemnat aceastà minà, si în ce conditii minerii de azi continuà acest incredibil si oribil lucru fàrà întrerupere de mai bine de 400 de ani. Conditiile sunt în mod sensibil aceleasi dar de fapt, multe lucruri s-au schimbat. Cu totul sunt 340 de mine, din care doar 140 în activitate. In jur de 12 000 de mineri îsi riscà viata zilnic... |
![]() |
Intràm în minà, în urma noatrà un miner trage, alti doi, împing un vagon. Làsàm ziua, viata în urma noastrà. Il urmàm pe Renan, într-un culoar care abia depàseste làrgimea sinelor. Ne afundàm într-un noroi care acoperà sinele mergând curbati, din ce în ce mai tare evitând grinzi subrede de lemn. La fiecare 60 metri un minuscul refugiu permite o relativà adàpostire în caz de urgentà, càci vagoanele, iesind din minà câtàresc mai bine de o tonà si nu au frâne. Renan urlà la noi, ne întoarcem imediat pentru a evita socul. Gràbim pasul din nou, dar nu este usor, suntem la 4300m, dar dacà Renan fuge înseamnà cà situatia este serioasà...Pàràsim sinele, ràsuflàm cu totii usurati, dar urcând, aerul se face tot mai rar, este cald, iar lumina làmpii frontale este reflectatà în mod înspàimântàtor de o perdea de praf imobilà, nu este nici un fel de curent de aer, particulele stau într-o suspensie linistità...Trecem de la o galerie la alta, un tunel vertical de aproape 15 metri, iar ca unicà manierà de a urca, o sfoarà cu noduri la fiecare metru, puncte ipotetice de sprijin pentru picioare pe peretii cilindrici care dispar imediat cum ai întors capul cu fascicolul luminos. O fac cu disperare, pe cât de repede precum Renan care m-a precedat, singur într-o beznà totalà, rupt de Renan care asteaptà sus si de ceilalti jos adàpostiti sà nu càdem unii peste altii. Ajung sus fàrà suflu, canicula este teribilà, nu gàsesc aer, nici una din galerii nu este ventilatà la capàt, adevàrat moment de panicà. Scot imediat filtrul de aer pe care îl prevàzusem, mà dezbrac, încerc sà-mi fac vânt cu orice, imposibil sà creez un curent de aer...Oribil, înspàimântàtor! |
![]() |
Toate cadourile aduse sunt în parte si ofrande, obligatorii la intrarea în minà, aduse lui "TIO", iar aceastà parte de credintà localà mà interesa în mod particular. Indigenii sunt catolici, în mod profund credinciosi, iar ritualurile pentru ei sunt de cea mai mare importantà. Ceea ce este sub Pàmânt apartine infernului, ei sunt deci, pe tàrâmul diavolului càruia i se cere protectie si generozitate. Pe de altà parte, alegând aceastà meserie, deznodàmântul vietii lor nu este un mister, totul este deci, un pact cu diavolul. El "Tio", atâta timp cât sunt în minà, este "patronul" lor. Renan aduce ofrandele lui Tio, la început am interpretat-o precum o demonstratie, dar rapid am înteles cà o a fàcut-o cu adevàrat pentru a ne proteja pe toti...O sticlà de alccol làsatà deschisà, foi de coca, o tigarà aprinsà pusà în gurà, el Tio îsi manifestà satisfactia prin puternica si mândra erectie... |
![]() |
De la un nivel la altul, puturi în care îl umàm pe Renan în càutarea echipelor de mineri...Pasaje înguste în care ne târâm, suntem cu totii de-a busilea, avansàm târându-ne cu genunchii...este un adevàrat labirint innacesibil. Pasaje minuscule, gàuri cu scripeti, planse de lemn putrezit care acoperà în micà parte galeria de dedesubt...la tot pasul, saci cu minereu de neurnit, resturi de dinamità. In urma noastrà deseori zgomote de surpàri ne îngrozesc pe toti 4. Renan ne calmeazà - este normal, ne linistim imediat. Filonul de argint este întotdeauna orientat nord - sud. Este directia coridoarelor. Odatà epuizat un filon, se sapà o conectiune est vest pentru a càuta un nou filon sau se cautà deasupra altul nord - sud. In felul acesta avem si un minimum de orientare, dacà ne pierdem màcar trebuie sà càutàm sudul - înspre iesire. Iatà-ne dublu linistiti...Renan ne aratà filoanele de argint, zinc, interesanta pirità, ne tine o adevàratà lectie de geologie, dar sunt prea preocupat cu supravietuirea... |
![]() |
Intâlnim în cele din urmà trei echipe de mineri, discutàm îndelung cu ei. Se aseazà cu noi la o pauzà de coca...consumà cantitàti impresionante... |
![]() |
In general foarte tineri, iar cei care nu par, de fapt sunt...dar conditiile de viata sunt cu adevàrat dure, nu menajeazà. Cel mai în vârstà are 18 ani de minà, începuti la 11 ani...Ca si ceilalti, sperà sà se poatà opri la primele semne de silicozà. Atrasi de un câstig mai important unii vin de departe, pentru a vedea cum este dar este greu sà te opresti, în mod vizibil orasul nu prezintà multe alternative financiare fiabile. Ei sunt organizati în cooperative, dar care nu asigurà un minimum, ci doar o repartizare uniformà a revenitului între membri. Nu li se pune nici un fel de material la îndemânà, o dinamità reprezintà un cadou de câteva zile de lucru...O parte din cadourile primite la rândul lor le oferà lui Tio, toti sunt unanimi - Dacà suntem generosi cu Tio, el este generos cu noi...Rezultatul muncii lor, însà nu depinde numai de generozitatea lui Tio ci si de bursa metalelor, la Londra...In schimb toatà lumea stie cà minele nu mai au argint, muntele a fost "secat", ceea ce se scoate acum, înainte era considerat gunoi, nici nu se pierdea vremea pentru a se separa vreun mineral. Totul acum este atât de amestecat si de impur încât recuperarea metalelor se face prin procedee chimice, si totul se duce în râu, de unde o adevàratà catastrofà ecologicà... |
![]() |
Stânga sus, o pauzà cu ultima echipà, alàturi, multumim celui de-al doilea Tio al minei, Renan este particular de afectuos, îl curàtà, îl spalà înainte de a face ofrandele...înduiosàtor moment....Jos, stânga, lângà capul lui Tio, culcat, un fetus de lama, se pare o foarte bunà ofrandà pentru protectie...Si în sfârsit la aer. Afarà ne asteaptà o grindinà bunà, dar nu ne pasà, ne târam cu totii picioarele, nici unul din noi nu scoate un cuvânt, între soc si epuizare...4 (patru) ore petrecute în minà, o eternitate, doi kilometri si jumàtate în conditii extreme, o infinitate, pe care le làsàm în urmà dar care formeazà cotidianul miilor de mineri, conditii în care au murit opt milioane de sclavi indigeni... |
![]() |
Si eu? Iatà la intrare si ...la iesire.
O micà injustitie despre care dorim sà scriem câteva idei...Planta de coca. Nu as fi crezut vreodatà cà as ajunge sà critic o manierà de a lupta împotriva drogurilor, dar, încurajàrile sau criticile pe care le emitem în general sunt numai în functie de ceea ce cunoastem, iar asta depinde în foarte mare màsurà de « formatarea » logicii la care ne-a supus societatea în care tràim. Inghitim multe informatii drept bune, înghitim lupta « binelui » fatà de « ràu »...înghitim faptul cà nu ai decât o singurà manierà – cea oficialà – de a combate o plagà. Pe curând pentru sudul Boliviei...
|